![Причина 'проколу' антиросійських санкцій Причина 'проколу' антиросійських санкцій](https://images.glavred.info/2024_06/thumb_files/400x0/1718213668-5737.jpg?r=857313)
ЄС забороняє імпорт російської нафти - рекордно зростає імпорт до Європи нафтопродуктів з Індії, Китаю і Туреччини, вироблених з російської нафти, що імпортується в ці країни безпосередньо з Росії.
ЄС відмовляється від імпорту російського газу - рекордно зростає імпорт мінеральних добрив, вироблених з російського газу, при чому тут уже безпосередньо поставки йдуть із самої РФ без посередників.
Індія імпортує в середньому до 2 млн бар. на день російської нафти, що в кілька разів більше, ніж до війни.
При цьому, імпорт нафтопродуктів в ЄС з Індії паралельно зріс порівняно з довоєнним рівнем також удвічі - до 230-240 тис бар на день, що є історичним рекордом.
Найбільші імпортери індійських нафтопродуктів до ЄС:
Нідерланди, Франція, Румунія, Італія, Іспанія, Німеччина та Бельгія.
Виходить парадоксальна ситуація: внаслідок санкцій такі країни, як Індія, Туреччина і Китай, отримали можливість за свої фіатні валюти купувати реальні природні ресурси у вигляді нафти, природного газу тощо.
Тобто, людним стрибком заскочили у вищу лігу глобалізму.
До цього такою привілегією користувалися лише розвинені країни зі світовими резервними валютами.
Тобто, відбулася десакралізація долара і євро, адже раніше тільки за них можна було купити нафту і природний газ.
Чи не на це натякала нещодавно Джаннет Єллен, коли говорила про вплив санкцій на ослаблення долара?
Індійську рупію російським компаніям ще й репатріювати до пуття не можна, внаслідок чого доводиться буквально вигадувати напрямки інвестування цієї виручки в індійську економіку.
Це значною мірою сформувало динамічну інституціалізацію Глобального Євразійського острова.
Країни Глобального Півдня тепер купують енергію у вигляді сировини й експортують додану вартість.
Увійшли до "клубу тягаря білих".
І це, до речі, гарний приклад, що світовий енергетичний баланс не обдуриш: якщо випиляти 20-25% світових енергоресурсів, цей дефіцит випреться або у вигляді краху хімпрому в ЄС, або у зростанні цін на енергію, або в імпорті готової продукції з країн Глобального Півдня, у структурі якої буде та ж сама російська нафта чи газ.
Думаєте, у Німеччині чи Франції не знають, з якої нафти до них іде індійський бенз чи дизель?
Ситуацію може вирішити лише введення спеціального податку на російський нафтовий слід у структурі товарів країн Глобального Півдня (за аналогією із зеленим податком на вуглецевий слід). Із спрямуванням цього податку на відновлення України.
Ця модель була описана в моїх дослідженнях, більше про неї ніхто не писав.
Чому не прийняли на офіційному рівні?
Тоді Європа купуватиме дорогий дизель і бенз з Індії та Туреччини.
Набагато простіше робити вигляд, що нафтові санкції працюють.
Тут усі задоволені: РФ отримує від експорту своїх 6 млн бар нафти на день близько 10 млрд дол. на місяць, ЄС і США демонструють санкційну підтримку України, Індія, Китай і Туреччина взагалі в шоколаді.
У підсумку, у РФ є гроші на війну, ЄС позбулася свого хімпрому, Глобальний Південь максимально зблизився з РФ і майже злився з нею в Глобальний острів.
Додаткова вартість, вона така, максимально сприяє інтеграції.
Хто такий Олексій Кущ?
Олексій Кущ - фінансовий аналітик, економічний експерт. Живе у Києві, працює в Аналітичному центрі "Об'єднана Україна". Автор аналітичних публікацій, активно веде блог на своїй сторінці у Facebook. Колишній радник президента Асоціації українських банків.
Наші стандарти: Редакційна політика сайту Главред